E ANUL 1769
ANGLIA E UN IMPERIU COLONIAL ȘI CAPITALA COMERȚULUI CU SCLAVI
E adorabilă!
Seamănă cu mama ei.
Nu te teme.
Am venit să te duc la o viață mai bună.
O viață care ți-a fost menită.
Poftim.
DUPĂ O POVESTE ADEVĂRATĂ
CASA KENWOOD SATUL HAMPSTEAD
Elizabeth Murray! Treci înapoi în clipa aceasta!
A murit mama ei.
Te implor, unchiule... Iubește-o cum aș iubi-o eu dacă aș fi aici
și ai grijă să primească tot ce i se cuvine, fiind copilul meu.
Este absolut imposibil.
Ceea ce e drept nu poate fi defel imposibil.
- E neagră. - E sânge din sângele meu.
- Dar e neagră. - Un detaliu pe care l-ai omis.
Curând voi fi căpitanul unei expediții în Indii pentru un experiment longitudinal.
După aceea, cine știe? Nu e menirea mea să cer lămuriri regelui și flotei regale.
Ții cont de poziția și de reputația mea?
- Domnule. - Sunt Marele Lord al Justiției.
Ai puțină decență, băiete, și înțelege ceea ce îmi ceri.
E o mulatră.
Cum se numește?
Belle. Ca mama ei.
Dido Elizabeth Belle Lindsay.
Îi dai numele tău?
Nu mi-e rușine.
O să-i spunem Dido.
Doamne, ce slăbuță e!
Mary, dă-i să mănânce.
Copilă scumpă...
Navele
nu sunt un loc potrivit pentru o fetiță fermecătoare ca tine.
Sub acest acoperiș,
vei duce o viață demnă de obârșia ta.
Nu vei înțelege acum ce îți spun,
dar să știi, în adâncul sufletului, că ești iubită.
Așa cum am iubit-o pe mama ta.
Ești ceea ce se numește un "negrotei"? I-am auzit vorbind pe ceilalți.
Întrebări, Elizabeth. O trăsătură enervantă, moștenită de la tatăl tău.
- Tata M? - Nu! Tatăl tău natural, Sir David Murray.
Nu trebuie să spui mereu ceea ce îți trece prin cap.
Vei ajunge o fată bătrână, care își va ține singură de urât.
Ca tine, mătușă Mary? Așa spun servitoarele.
Fir-ai... Să vezi tu când te prind!
Elizabeth, vino imediat înapoi!
E unul și cu mine. Vrei să-l vezi?
William Murray. Primul conte de Mansfield.
Uite...
El e nepotul meu. Înțelegi?
E unchiul tău, Sir David Murray.
Tatăl lui Elizabeth?
Exact. Ești foarte isteață.
Al șaptelea viconte Stormont, care va moșteni
toată averea de sub picioarele noastre, când nu voi mai fi eu.
Născută pe pământ englezesc.
Într-adevăr.
A găsit-o pe mama ei la bordul unei nave spaniole capturate, cu sclavi.
Acum trebuie să ne ocupăm de două nepoate.
Oricum Elizabeth avea nevoie de companie.
Și asta vom spune când ni se vor pune întrebări.
Vom spune că, prin naștere,
este îndreptățită să locuiască sub acest acoperiș.
Este natura orânduielii.
Și unde anume, în acea orânduială, se situează culoarea pielii ei?
Deasupra sau sub obârșia Murray?
- Căsătorie? - Imposibil.
Orice partidă ar atrage "cealaltă origine" a ei
ar dezonora-o pe ea și rangul familiei.
Și când nu vom mai fi noi?
Fără soț, cine va avea grijă de ea?
Un cerc de floricele Trandafiri în buzunărele
Hopa-țopa să sărim Și jos să ne prăbușim!
Fetelor!
Terminați cu țipetele alea stridente, ca niște franțuzoaice împielițate!
Nu mă pricep să-ți aduc vești triste.
Credeam că, într-o zi,
voi avea ocazia să îl cunosc mai bine.
Da.
Da, știu.
2.000 de sterline pe an?
Ești o moștenitoare. Ți-a lăsat o avere.
Noua soție a tatălui meu vrea ca el să nu-mi lase nimic
și el îi face pe plac.
Cred că m-ar fi iubit mai mult dacă n-ar fi murit mama.
Eu cred că dragostea este un lucru foarte complicat.
Cu o astfel de zestre, te poți căsători cu orice băiat de familie bună.
Vom primi oaspeți la cină.
Oaspeți? Cine se deranjează să ne viziteze aici?
Sau să plece, cu excepția celor morți.
Ce ai spus, Dido?
Vorbeam de oaspeți, mătușă Mary.
Ar trebui să le pregătim paturile dacă au de gând să rămână peste noapte.
- Ne putem pune mătăsurile noi? - Te coafez eu, Bette.
- Zi că ni le putem pune, mătușă Mary. - Tu nu vei lua cina cu noi, Dido.
Știu.
Dar pot să vin după cină, nu-i așa?
Da. Astea sunt regulile și le cunoști prea bine.
Tată, cum e posibil să am un rang prea mare ca să mănânc cu servitorii,
dar prea mic ca să mănânc cu familia?
Cina cu oaspeții e un eveniment formal, Dido.
Nu le putem impune musafirilor
nepăsarea noastră față de aceste formalități.
Dar acum nu sunt bogată?
O moștenitoare? Ar trebui să se schimbe situația.
Draga mea, măcar de-ar fi așa de simplu...
Veniturile pot fi de folos, dar...
Societatea are obiceiul de a nu ține cont nici de propriii exponenți
când i se ivește ocazia.
După cină, când nu vor mai conta așa de mult formalitățile,
prezența ta nu va putea ridica obiecții valabile.
Cum dorești dumneata...
Eu prefer să iau cina cu Dido.
Ce păcat! Tinerii gentlemeni îți vor simți lipsa, Elizabeth.
Tineri gentlemeni?
- Cu relații bune. - Și foarte agreabili, fără îndoială.
Închide gura și ascultă ce îți spun.
În seara asta, se va discuta doar în limba engleză.
Fără șușoteli în urechile domnilor în latină, italiană
și nicidecum în franceză.
Recunosc că toată țara stă cu sufletul la gură
să audă verdictul domniei voastre la recursul în cazul Zong.
Lumea e îngrozită că veți distruge Anglia, fără îndoială.
Lordul Ashford, cu siguranță.
Nu își explică, totuși, de ce vă ia atâta timp.
Lady Ashford, legile trebuie interpretate, nu doar aplicate.
Soțul domniei voastre știe mai bine ca oricine.
Se face atâta caz pentru o marfă moartă.
Se face atâta caz pentru că e vorba de traiul
multor oameni din această țară, lady Ashford.
Ce franceză minunată!
Deși nu am înțeles o iotă din ce ați spus.
- Wimbridge. - Domnișoară Lindsay?
Sunt braconieri în curte.
Bună seara! Mă numesc John Davinier.
Cred că am deranjat o domniță din această casă. Ea e.
Vă rog să mă iertați, deși nu...
Domnule, nu cred că am fost prezentați.
Așa e.
Te rog să-i prezinți domniței scuzele mele că am speriat-o.
Am luat-o pe scurtătură ca să-i aduc asta lordului Mansfield. De la tatăl meu.
Domnul?
Reverendul Davinier.
O să am grijă să o primească imediat...
- Nu poți să-l deranjezi la masă. - Imediat după cină, domnule.
- Noapte bună! - Noapte bună, domnule.
Draga mea Dido.
Papá?
Iisuse, e negresa. Este...
- O lady. - Superbă!
Nu credeam că e așa de neagră.
Nu asculți bârfele când le zvonești, mamă?
Dați-mi voie să v-o prezint pe cea de-a doua nepoată a mea, domnișoara Dido Lindsay.
Încântat, domnișoară Lindsay.
James e cel mai mare.
Va moșteni toată averea familiei Ashford.
Va moșteni și averea unchiului său,
un om sănătos, care nu intenționează să ne lase prea curând.
Nu te lasă indiferent, nu-i așa?
Mi se pare respingătoare.
Ai dreptate, dacă poți considera respingătoare florile rare și exotice.
Are multe atuuri în mânecă.
Și orice soție ar fi încântată de perspectiva unei a doua moșteniri.
Dido, nu trebuie să cochetezi cu el. Tu ai deja o moștenire.
Bărbații nu se căsătoresc cu femei exotice, Oliver.
Le încearcă pe câmpurile de bumbac din Indii.
De ce așa de departe când o am sub nas?
Doamne, mă cântăresc din priviri.
Apoi îți găsești un trandafir pur englezesc pentru a-ți decora casa.
Britanie, te salut
Cea mai frumoasă insulă de pe mare
Pământul meu preferat vei fi mereu
A ieșit oficial în societate?
Încă nu.
Dar în curând.
Pământul meu preferat vei fi mereu
Britanie, te salut
Cea mai frumoasă insulă de pe mare
Te vei abține de la orice relație sexuală cu negresa.
Le-o plăcea lor să le bântuie prin casă o lady mulatră,
dar eu nu vreau una în casa mea.
- E moștenitoare. - Se pot face excepții.
Se zice că tatăl ei i-a lăsat o avere măricică.
Dacă ai înclinații spre așa ceva...
E plăcută ochiului. Nu m-am gândit mai departe de-atât, mamă.
- De unde știi că e bogată? - Sora-verișoara ei e slobodă la gură.
Domnișoară Lindsay?
Ne faceți onoare să ne cântați în seara asta?
Păi...
Papá?
Nu fiți egoist și împărțiți norocul și cu ceilalți, domnule.
- Va fi nespus de interesant. - N-a mai cântat în prezența oaspeților.
E foarte dotată.
Ea a avut o guvernantă foarte sârguincioasă.
Numele familiei lui o va face să-l ia în serios.
Nu trebuie să-și facă iluzii. Nu ea hotărăște.
Atunci spune-i-o verde în față,
înainte să ajungă jucăria vreunui vânător nemilos de zestre.
N-are motive. Moștenirea îi permite să rămână liberă.
Ai dreptate.
Elizabeth trebuie să-și asigure viitorul.
Un portret? Ești sigură?
- Da. Mi-a spus mătușa Mary. - Doamne, e minunat!
- Dar... - Dar ce?
Papá, n-ar fi trebuit să mă vadă înainte de a hotărî?
Scuzați-mă, n-am știut...
Domnule Davinier, cred că ați avut plăcerea.
Da, oarecum, domnișoară Lindsay.
Ce să hotărască?
Dacă vrea... Să mă picteze.
Va primi o sumă mare. Ce are de hotărât?
Trebuie doar să stai nemișcată, Dido. Nu mi se pare prea dificil.
- Lângă Elizabeth? - Una lângă cealaltă, ca de obicei.
N-ar trebui orice domniță să fie flatată că e subiectul unui tablou?
De unde să știe un bărbat așa ceva
când încă nu cunoaște manierele unui gentleman?
Corect. Deși ar trebui iertat că a crezut
că se află în prezența unei doamne, când, de fapt, e doar o copilă.
- Papá! Putem vorbi între patru ochi? - Nu acum.
Poți să duci cărțile în bibliotecă.
La moartea soțului ei, văduva poate primi...
partea ce i se cuvine din căsătorie și moștenirea imediat.
Are la dispoziție 40 de zile să plece din casa soțului.
Domnule Davinier, care e scopul legii în opinia dumneavoastră?
Să ofere certitudine când altfel nu ar exista deloc.
De exemplu?
Nava Zong și cei înecați.
Legea este una dintre puținele îndeletniciri acceptabile pentru un gentleman.
Nu am multă...
Tatăl meu se bizuiește pe Biblie, eu prefer să mă bizuiesc pe lege.
Vreți să ajungeți în sistemul judecătoresc?
Într-o bună zi.
Aș dori să fac legile, căci doar așa aș putea schimba cu adevărat lumea.
Voiam să zic,
aș putea s-o fac un loc mai bun.
Aveți aspirații înalte.
Puteți ajunge avocat la țară dacă ascultați cu atenție lecțiile primite.
Dar nu aveți nici rangul, nici averea ca să mergeți mai departe.
Permiteți-mi să vă spun că nici domnia voastră nu le avea.
Poftim?
Ei bine,
fiind al patrulea născut,
aveați rangul, dar nu și venitul pentru a plăti colegiul de jurisconsulți.
Dacă nu erați sub tutela lorzilor Foley și William Hamilton,
tribunalele engleze n-ar fi beneficiat de o minte strălucită
și n-ați fi primit titlul de Mare Lord al Justiției.
Și credeți că meritați o astfel de stimă?
Nu știu acest lucru, domnule, dar știu că nu mă împac cu viața la țară.
Dido,
reverendul Davinier m-a rugat să-l iau pe fiul său sub tutela mea.
Ce părere ai?
Vă mulțumesc pentru susținerea amabilă.
Nu mi-am exprimat nicio părere, întrucât nu e de competența mea.
Tăcerea spune enorm de mult.
Noul student al lui papá!
Domnule Davinier, verișoara mea, Elizabeth.
În cântat.
Papá n-a avut niciodată discipoli.
Îți va ține cineva compania în timp ce scrii dictările lui papá, Dido.
Săptămâna asta, au trecut pe aici mai mulți bărbați decât am văzut în toată viața mea.
Sper că nu v-am dezamăgit.
Dimpotrivă.
Domnule Davinier, de ce...
De ce e așa de important cazul Zong?
De ce a ajuns la tribunalul lui papa, la Curtea Supremă?
Păi,
e o navă.
Atâta lucru am înțeles și eu.
E o navă cu încărcătură umană.
A pierdut aproape toți sclavii înainte să sosească la destinație.
Înecați de echipaj, din ordinul căpitanului.
Dar de ce?
Masa e gata în salonul doamnelor.
Mulțumesc.
Rămâneți cu noi la cină, domnule Davinier?
Vă mulțumesc, dar i-am promis mătușii mele că mâncăm împreună în seara asta.
Cum doriți.
Dați-mi voie să vă întreb...
De ce nu mâncați împreună cu familia?
Nu este corect.
Iertați-mă, dar e a doua oară când văd că sunteți despărțită de familie.
Și nu înțeleg de ce.
Într-adevăr e de neînțeles
când fiului unui preot i se permite
să stea la masă înaintea unei doamne a casei.
- Voiați să îmi amintiți unde îmi e locul? - Nu, era o afirmație personală.
S-au înecat 132 de persoane din Africa până în Indiile de Vest.
Hotărârea dumneavoastră ar putea îngenunchea comerțul cu sclavi,
distrugând complet bazele economice ale acestui teritoriu.
Nu vă înnebunește această apăsare?
"Să se facă dreptate, de-ar fi să piară lumea."
În revendicarea asigurării scrie că sclavii au fost înecați pentru siguranța navei.
Că nu era suficientă apă pentru restul călătoriei.
- Așa e. - Dacă nu greșesc, cazul se bazează...
Se bazează pe "nevoia absolută".
Dacă uciderea negrilor era cu adevărat necesară
pentru salvarea navei, după cum susține căpitanul...
- Dar aici scârțâie cu adevărat? - Niciun om nu renunță bucuros la marfă.
Să te întreb ceva: dacă ai intra într-un port
cu singura marfă care ți-a mai rămas, ce ai face?
Ai accepta dezastrul financiar
sau ai încerca să fii recompensat de asigurator?
Cu tot respectul,
m-aș întreba dacă viața oamenilor poate fi asigurată ca marfă.
Un gentleman ca el s-a arătat odată interesat de mine.
- Domnul Davinier? - Haide, Mary!
Nu te uita așa la mine.
A intervenit mama.
Mi se părea un om cu mult simț al datoriei.
Puțin prea amabil uneori, dar...
E logodit, știați?
Da? Logodit?
Cu fiica domnului Beresford.
Fabricantul de trăsuri? Ar fi putut spera la mai mult.
Cât îmi plac trandafirii!
Înflorește totul mai târziu anul ăsta.
Căci e puterea lui Dumnezeu spre mântuire,
așa grăi Domnul nostru, Iisus Hristos.
Cântul 76.
Domnule Davinier...
Stați!
Eram curios.
Nu e ușor să stai nemișcată atâtea ore.
Sunt convins.
Se pare că sunt singura care află de-abia acum despre cazul Zong.
Poate că vă interesează mai puțin aceste chestiuni.
De ce mă judecați în acest fel?
M-am gândit ore întregi la acest fapt și...
Nu cred că sclavii au putut fi înecați așa cum spuneți.
Sunteți complet ruptă de restul lumii?
Domnule Davinier, vă rog.
Spuneți-mi ce știți.
Spuneți-mi.
Nu mă considerați un obiect de amuzament.
Pot să vă spun doar ce cred eu.
Și ce credeți?
Sclavii au fost aruncați în apă,
legați cu lanțul unul de celălalt.
Erau bolnavi,
valorau mai mult ca marfă moartă asigurată, decât ca bunuri în viață, stricate.
Domnișoară Lindsay...
Dar asigurătorii fac recurs?
Refuză să plătească pentru niște sclavi uciși.
Mulțumesc.
I-ați spus că au fost înecați intenționat?
Erau bolnavi, dar era esențial să moară în timpul călătoriei,
altfel nu ar fi fost valabilă asigurarea.
Și nici în cazul în care ar fi murit din cauza bolii. De aceea au fost uciși.
Ați divulgat chestiuni confidențiale care v-au fost încredințate.
Aceste "chestiuni" sunt știute de public de luni de zile.
Domnișoara Lindsay nu e un copil, nu e o fraieră.
Mie îmi revine grija acestei ființe prețioase
și eu hotărăsc când e pregătită să audă astfel de lucruri,
nu fiul unui paroh!
- Îmi adun lucrurile. - Vă rog.
O întrebare, domnule lord.
Da?
Ca simplu fiu al unui paroh,
mă întreb dacă valoarea pe care o acordați prețioasei nepoate mulatre
se ridică la suma asigurată de 30 de sterline,
cât cer comercianții pentru fiecare om ucis.
O zi bună, domnule!
Domnule Davinier,
dacă vă mai apropiați de ea,
voi avea grijă să blestemați ziua în care m-ați cunoscut.
John Davinier pleacă devreme azi.
SĂ ÎNCETEZE SCLAVIA ÎN LUME
LORDUL MANSFIELD - CAZUL ZONG ȘI MOARTEA NEGOȚULUI BRITANIC
Aici erai! Ne-au chemat.
Pe tine, în sala de pictură. Eu, surghiunită în salonul doamnelor.
Vom pleca la Londra în sezon.
Ne vom face, în sfârșit, ieșirea în societate?
Doar Elizabeth.
Nu și Dido.
Dar... de ce?
Știi cum merg lucrurile pentru femei, Dido.
Elizabeth nu are avere.
Vei întâlni cât mai mulți gentlemeni înainte de a aranja o căsătorie.
Când avuția asta îi va reveni tatălui ei, ea nu va mai rămâne cu nimic.
Și eu?
Niciun gentleman de familie bună
nu se va atașa în mod serios de Dido.
Iar un bărbat care nu e de familie bună ar trage-o în jos.
Nu e doar verișoara mea.
- Te rog, papá. - E sora mea.
Acestea sunt cheile casei.
Nu pot să mă duc la Londra fără ea.
Mătușa voastră le-a ținut 30 de ani la brâu.
Nu sunt lady Mary. Eu n-am rămas nemăritată.
Lady Mary este prea în vârstă ca să mai aibă grijă de casă.
Poți să-ți asumi îndatoririle când te întorci.
Dumnezeu știe că am nevoie de amândouă ca să vă feriți de necazuri.
Mă pedepsești?
Dacă te pedepsesc?
Ești foarte îndrăgită.
Foarte iubită.
Îmi pare nespus de rău.
Crezi că s-ar putea să-l văd pe domnul James în oraș?
Probabil.
M-aș putea îndrăgosti de el, Dido.
Dragoste?
Bette, nu trebuie să simți așa ceva,
căci ori vei ajunge săracă, ori cu inima frântă.
Nu te simți ușurată
că nu trebuie să fii la cheremul vreunui Sir netot și al averii lui?
Noi, celelalte, n-avem de ales.
N-avem ce moșteni dacă avem frați
și nu ni se permite să facem ceva care să ne ajute să ne întreținem financiar.
Suntem proprietatea lor, nimic altceva.
Fetelor! Hai, veniți!
Aprinde focul pentru cină, Thomas.
Imediat, doamnă.
Mulțumesc.
V-am adus niște șosete cu care să dormiți, domnișoară Murray.
- Domnișoară Lindsay. - Mulțumesc, Mabel. Drăguț din partea ta.
N-o să fie așa de cald cum speram în noaptea asta.
Pot să vă ajut, domnișoară Lindsay?
Trebuie să începeți de la vârf.
M-a învățat mama.
Vedeți?
Promite-mi că o să faci ceva cu culoarea asta vulgară a lișiței,
dacă devii stăpâna casei.
E neapărat nevoie, Elizabeth.
Lady Mansfield, lady Mary și nepoatele lor, doamnă.
- Doamnelor. - Lady Ashford.
- Și domnii? Domnul James? - Este înăuntru.
N-ar fi lipsit cu niciun chip, știind că vine în vizită domnișoara Murray.
Tată.
Mulatra infamă a lordului Mansfield.
Nu mă mir că Marele Lord al Justiției nu știe ce să facă.
N-are de unde să știe ce gândești dacă nu-i spui tu.
Doamnele Mansfield.
Vino încoace.
Ai grijă!
Uite, Dido! Domnul James mi-a făcut o bärcuță, dar s-a răsturnat.
Mare păcat!
Pentru dumneavoastră.
Domnișoară Lindsay, îmi faceți onoarea de a ieși cu mine la plimbare într-o zi?
Nu-ți pasă de ce-o să spună lumea?
Ce vreți să spuneți, domnule James?
Ce ar putea spune lumea?
Că ar putea compromite reputația unei doamne,
ieșind cu ea în lume, deși o cunoaște de puțin timp.
Cred că-ți faci prea multe probleme, frate.
Facem câțiva pași pe marginea râului.
Aș fi încântată, domnule Oliver.
Foarte încântată.
Vrei să-l sfidezi pe tata?
Nu credeam că voi întâlni o femeie care nu trebuie cucerită sau ignorată,
până când te-am întâlnit pe tine.
E o situație stânjenitoare pentru mine. Lordul Mansfield n-ar fi de acord.
N-are ce să se întâmple.
Suntem două familii care ne petrecem timpul împreună.
Deși, dacă ar exista dorința unei căsătorii,
dragul dumneavoastră soț nu s-ar opune, nu-i așa?
Au dispărut. Lumea o să creadă că nu are familie.
Lumea o să creadă că îi face curte.
Vedeți cum îmi bate inima? M-ați cucerit, domnișoară Lindsay.
În ciuda protestelor vehemente ale fratelui?
El nu poate trece cu vederea originile din partea mamei, eu da.
Ce prostie!
De ce ar trebui să țină cineva cont de asta,
când jumătatea mai bună v-a înzestrat
cu frumusețe și privilegii?
Ce muzică frumoasă!
Sunteți crunt de rafinată. Hai să vedem de unde se aude!
Sper că știți cât de mult vă apreciez.
Cum vă apreciez și eu.
Până acum doar am visat un astfel de moment.
Serios?
Atunci, sper să vă onorați atențiile,
ca să nu mă lăsați să mă fac de râs.
Altfel n-aș mai fi un gentleman.
Sunteți un cuceritor, domnule Oliver.
- Domnule Davinier. - Domnișoară Lindsay.
Ce...
- Ce mă bucur să vă văd! - Și eu, domnișoară Lindsay.
Iertați-mă.
Domnule Ashford, vi-l prezint
pe domnul Davinier. E fiul parohului nostru de la Hampstead.
Un cleric.
Vă urez o seară bună, domnule.
Mulțumesc.
Domnișoară Lindsay, sunteți singură.
N-am avut ocazia să vă cer scuze înainte să plecați.
- Scuze? - Pentru tutelă.
Tata nu i-ar fi pus capăt
și nu ar fi trebuit să plecați din Kenwood...
Mi-ar fi transformat viața în iad dacă ar fi știut că stăm de vorbă.
Am încercat să mă pun la curent cu Zong...
Vă cer iertare.
Am încercat să mă pun la curent cu Zong.
Ce trist! Să nu știi care e valoarea unei vieți omenești...
Ce preț are un negru lipsit de valoare?
M-ați înțeles greșit. Vreau să spun că niciun om nu poate fi considerat o marfă.
Ființele omenești nu pot avea preț, căci suntem neprețuiți.
Oameni liberi ori sclavi.
Sunt aici cu alți studenți la drept
și încercăm să forțăm companiile de asigurări
să refuze de acum încolo să asigure sclavii de pe nave.
Înseamnă că trebuie schimbată legea.
Cum putem fi un popor civilizat dacă trăim într-o lume barbară?
- E o nedreptate cumplită. - E mai mult decât atât.
E rușinea unei legi care sprijină
o tranzacție financiară pe baza unei atrocități.
Adevărat ați grăit.
- N-am mai auzit pe nimeni vorbind așa. - Nici eu pe dumneavoastră, domnișoară Lindsay.
Ar trebui să vă întoarceți. Se îngrijorează.
La revedere, domnișoară Lindsay.
La revedere, domnule Davinier.
Domnișoară Lindsay,
ne consfătuim la hanul din Kentish Town,
aproape în fiecare seară.
Bine.
Elizabeth are o fire hotărâtă.
Va avea nevoie de un bărbat care s-o mai potolească.
Nu va fi ușor.
Să înțeleg că vom face un anunț formal?
Este o fată splendidă.
Și, neexistând niciun moștenitor bărbat,
Elizabeth și soțul ei
vor moșteni Kenwood și toate pământurile.
Bănuiesc că vă veți gândi și la alte posibilități înainte de a alege.
Lady Mansfield, ce s-a întâmplat?
Fără un sfanț?
Fără o limbă de pământ sau un șiling pe numele ei!
Ai auzit, James? Nu ajunge doar buna creștere a unei doamne.
Fratele tău are nevoie de o soție care să-i aducă mai mult pământ
dacă vrea să exercite o influență politică mai mare ca tatăl tău!
- Și tatăl ei? - Vicontele de Stormont e un derbedeu.
S-a așezat frumușel la Viena cu mama vitregă a obraznicei aceleia și cu noul plod
care va moșteni totul, din câte am auzit.
Nu pot să cred, niciun sfanț!
Bine că verișoara ei e bogată!
Cu cât mă uit mai mult la ea, o văd tot mai frumoasă.
Are culoarea pielii unui fermier.
James, tu ești primul născut, binecuvântat prin lege să moștenești averea tatălui tău.
Fii înțelegător cu fratele tău. Ca în cazul ghinionistei domnișoare Murray,
cu o familie bună și buzunarele goale nu ajungi prea departe.
Mabel este sclavă?
Poftim?
Mabel este sclavă?
E liberă și sub protecția noastră.
Ca mine.
Nu e adevărat, Dido.
Și primește un salariu respectabil.
Cum merge cu recursul cazului fraudulos?
Fraudulos?
Cu asigurarea navei. E un caz fraudulos, nu?
- Depinde cu cine discuți. - Să sacrifici "marfa"?
Să pretinzi bani de asigurare
fiindcă erau prea bolnavi ca să iei un preț bun pe piață
nu se numește fraudă?
Vorbești în numele meu?
Încetați, vă rog!
E un subiect vulgar și nu putem discuta despre asta la micul dejun.
Am aflat ieri că a venit domnul Davinier în oraș.
Nu mă miră că Dido începe să vorbească așa cum vorbește el.
Scuzați-mă.
Am avut plăcerea să o cunosc pe fata voastră adoptată.
Ați crescut o tânără încântătoare și, deși înțeleg că se supune
unor reguli interesante, lasă loc unor nedumeriri.
Introducerea ei în societate are loc într-un moment crucial al procesului.
Parlamentul se teme că situația familială vă va afecta decizia.
Nu voi permite nimănui să mă influențeze, nici din interior, nici din exterior.
Sunteți cel mai înalt judecător din țară.
Sunteți considerat omul
care are influența și puterea de a pune capăt
celui mai mare negoț al vremurilor noastre și sănătății comerciale a acestei țări.
Unii spun că, alături de regele nostru, sunteți cel mai puternic om din Anglia.
Și aceleași persoane se întreabă cum poate fi drept Marele Lord al Justiției.
Există reguli care ne impun cum să ne purtăm.
Dacă n-ar fi fost așa,
n-aș fi acceptat să-i ofer adăpost fiicei nepotului meu.
Este sânge din sângele lui și al meu
și are tot dreptul să fie crescută pe proprietatea familiei.
Dacă legea dă dreptate proprietarilor de sclavi de pe Zong
la fel de netăgăduit cum curge sânge
din neamul Murray prin venele lui Dido Belle,
atunci să fiți sigur că asigurătorii vor fi obligați să plătească.
Vă cred.
Aș avea un motiv să discutăm și despre o altă chestiune.
Da?
Aș dori să strângem legătura între numele Ashford și Mansfield.
Ce s-a întâmplat până la urmă, mătușă Mary? Cu prietenul tău gentleman.
Nu s-a căsătorit niciodată.
A murit anul trecut,
după o boală lungă.
Vai, mătușă Mary!
Scuzați-mă!
Vă caută domnul Ashford, domnișoară.
Care domn Ashford?
Nu trebuie să-ți faci griji. A discutat cu papá.
Domnișoară Lindsay.
Domnule Oliver.
Cred,
adică, știu
că ne potrivim destul de bine.
Tata mi-a cumpărat o funcție de căpitan în marină.
Tot restul...
Nu pot să vă ofer titlul de lady Ashford,
căci acel titlu îi revine soției fratelui meu.
Ceea ce încerc să spun este...
Este că pot, fără îndoială,
să vă ofer tot ceea ce i se cuvine doamnei Oliver Ashford
și am încredere că veți accepta,
având în vedere că, pentru mine, ar fi un privilegiu,
o onoare dacă ați fi de acord să fiți soția mea.
Nu văd!
Doamne Dumnezeule!
Doamna Ashford.
Eu...
Nu pot...
- Ce faceți? - Liniște, Elizabeth.
Nu pot să mă gândesc
la ceva mai minunat.
Vai! A zis da.
Mamă, ne-am logodit.
Vai, draga mea!
E un lucru bun, nu-i așa, mamă?
E minunat!
Dido.
Da?
Ți-a lăsat vreun mesaj pentru mine?
Nu, Bette.
Dar sunt sigură că o să-ți trimită vorbă curând.
Cum e, Dido?
Să fii logodită.
Perfect, Bette.
Perfect.
Papá?
Mulțumesc.
Azi trebuie să facem multe vizite, Elizabeth.
Nu e ușor să cunoști bărbații cei mai potriviți pentru însurătoare.
N-ar trebui să-l mai așteptăm o zi, două pe domnul James?
Elizabeth, îți dau un sfat. Nu aștepta niciun bărbat.
Vii cu noi, Dido?
REVOLTA STUDENȚILOR LA DREPT AȚÂȚĂ SUFERINȚA ASIGURĂTORILOR
Dido?
Sunt cu capul în nori în dimineața asta, mamă.
Aș prefera să mă odihnesc puțin, dacă nu te superi.
Vai de mine! Nu te simți bine? Tocmai când voiam să anunțăm vestea logodnei.
Nu a făcut aprovizionarea cu apă.
Tată!
Să-ți văd zâmbetul. Haide!
Harry, am nevoie de ajutorul tău.
- Vreau să mă duci undeva. - Singură, domnișoară?
Nu voi fi singură. Voi fi cu tine.
E trimisă anonim.
Am o listă cu cei care încă nu și-au indicat poziția.
Domnule Davinier?
Domnule Davinier.
Domnișoară Lindsay...
Zice că toate documentele navei s-au pierdut.
Dar uitați...
- Am găsit astea în biblioteca lui papá. - Ce sunt?
Notițele lui în legătură cu jurnalul de bord.
Se pare că i l-a adus un secund, un anume domn Stubbs.
N-am găsit jurnalul de bord, dar uitați-vă la însemnările lui papá.
Uitați-vă la pozițiile de pe hartă.
Căpitanul Collingwood și oamenii săi au trecut pe lângă opt porturi,
unde ar fi avut ocazia să facă aprovizionarea cu apă.
- Isuse! - Dar n-au făcut-o.
Ori n-au vrut s-o facă, ori n-au avut nevoie.
E impresionant.
Poate veți avea ocazia să divulgați aceste fapte, domnule Davinier.
Vă veți găsi într-o situație imposibilă alături de lordul Mansfield.
Ce alternativă am?
Veniți să ne plimbăm puțin, domnișoară Lindsay.
Nu are cine să vă recunoască în spatele hanului.
Nu sunt decât orbi și bețivani pe-acolo.
Tata preferă să nu văd suferințele altora,
de parcă m-ar scuti de ele dacă nu le-aș ști.
Poate în privința statutului social,
dar nu și a culorii pielii.
Nu ați avut niciodată vreo vină.
Ca în viață, nu arătăm mai bine în tablouri.
Vă temeați.
Mă temeam?
Să fiți pictată alături de domnișoara Murray, iar eu v-am luat în râs.
Mi-e rușine.
Nu trebuie să vă rușinați.
Elizabeth a zis un lucru în drum spre Londra.
"Noi, femeile, suntem doar proprietatea bărbaților."
Dar m-am gândit că eu am fost binecuvântată să fiu de două ori liberă.
Ca negresă și ca femeie.
- Așa cred și eu. - Să fie oare așa?
O femeie nu trebuie să se căsătorească chiar dacă are o situație financiară bună?
Care e rostul ei pe lume fără un soț alături?
Pare o prostie: o negresă liberă care râvnește după un stăpân.
Nu e așa
dacă se căsătorește cu cineva la nivelul ei.
Cu adevărat la nivelul ei. Un bărbat care o respectă.
Îmi amintesc de ochii tatălui meu.
Erau blânzi, amabili.
- Ca ai dumitale. - Ca ai mei?
Adică... Aceeași culoare.
Mi-a arătat multă dragoste, deși l-am cunoscut doar câteva ore.
Și mama?
Știu puține despre ea, cu excepția culorii pielii pe care am moștenit-o.
Măcar știți că a fost frumoasă.
Mă voi căsători în curând.
Cu domnul Ashford.
A...
E amabil și de familie bună.
Asta... Asta vă doriți?
Altfel ar trebui să-i iau locul lui lady Mary
și să mă ocup de conac.
Ea e celibatară.
Tata nu credea că o să reușesc să mă căsătoresc cu cineva de rangul meu.
Sunteți mai presus de așa ceva.
Aș vrea să cred că s-ar căsători cu dumneavoastră și fără să aveți o moștenire,
căci acela ar fi un bărbat care v-ar prețui cu adevărat.
Dacă nu voi găsi niciodată pe cineva atât de potrivit?
Și de bogat?
Dacă e potrivit, dar tu nu te simți în largul tău cu el?
Dido, el mă înțelegea.
Când se uita la mine, lumea mi se părea mai frumoasă.
Sunt convinsă că ține tot mai mult la mine și sunt sigură că îl iubesc și eu.
- Termină! Nu e dragoste. - Termină tu!
Nici tu nu știi mai mult ca mine despre dragoste, nu-i așa?
Nu-i așa, Dido?
Așa e.
Oliver și domnișoara Lindsay sunt o pereche ferice.
Ea când ar trebui să primească moștenirea?
Spuneți-mi, sunteți singurul fiu?
Am șase frați, doamnă.
Șase? Iisuse! Și sunt toți...
Mai mari, doamnă? Da.
Ia uite cine vine! Baroneasa cu propria barcă.
Grozav de minunat, lady M!
Fata domniei tale e o priveliște încântătoare.
E cu ursitul?
- Într-adevăr, doamnă baroneasă Vernon. - Și văd că nu renunță nici cealaltă.
Câtă afectuozitate!
Trebuie s-o cunoașteți pe domnișoara Mansfield. E încă disponibilă.
Mamă, se apropie domnul Vaughn.
M-am informat. N-are casă la Londra,
dar are un venit de nu mai puțin de 4.000 de sterline pe an.
Domnișoară Murray. Lady Mansfield.
Sper că vă face plăcere șederea la Londra, domnișoară Murray.
Foarte mare plăcere.
Mă întrebam dacă mi-ați permite să vă fac o vizită acasă, într-o bună zi.
Vai!
Cu voia domniei sale.
Ne vom pregăti pentru vizită.
Domnișoară Lindsay.
Nu sunteți la vânătoare de soț, nu-i așa?
Vai de mine, am uitat
că l-ați prins în mreje pe fratele meu.
Spuneți-mi, o să stați cu el și la masă sau numai în pat?
Domnule James, aveți niște maniere la fel de firave ca averea fratelui dumneavoastră.
Iar tu ești destul de nesăbuită să te măriți cu el. În schimb,
eu nu mai am nevoie de verișoara ta săracă.
Deși este o companie destul de amuzantă.
- Mă doare, domnule! - Nu s-a mai purtat nimeni grosolan cu tine?
Nu-mi stă în fire să umblu cu bestiile.
Cum îndrăznești?
Simplu.
O să ne distrugi.
O să distrugi toată ordinea familiei noastre.
N-am crezut că mă voi căsători vreodată, dar mătușa mea e hotărâtă.
Dacă ar fi să țin socoteala, n-am întâlnit-o pe domnișoara Beresford mai mult
de trei ori.
Nu este dezamăgită că nu vă mai întoarceți în Hampstead?
Mătușa mea?
Sunt convins că nici domnișoara Beresford nu vrea să se mărite cu mine.
Prefer să fiu o pacoste la Londra și să rămân singur
decât să închei o căsătorie nedorită la Hampstead.
Unde sunt ceilalți, Mabel? Nu mai e nicio trăsură.
Doamnele și domnișoara Murray sunt în vizită, domnule lord.
E și Dido cu ele?
Cred că da.
Erați un copil curios?
Foarte. Elizabeth punea întrebările în locul meu.
Draga de Bette.
ESEU - LORDUL MANSFIELD - CAZUL ZONG ȘI MOARTEA NEGOȚULUI BRITANIC
Tata va da verdictul peste câteva zile și...
Mă tem că, în ciuda argumentelor convingătoare, a rămas neclintit.
Nu sunt sigur că vrea să se împotrivească negustorilor.
Sunt cei mai puternici oameni de pe insule
și veniturile lor bănești ajută la prosperarea Angliei.
Orice om care s-ar opune comerțului de sclavi
ar fi criticat cu duritate.
Și dacă s-ar opune...
Dacă ar spune acele cuvinte și ar condamna comerțul.
Marele Lord ai Justiției Angliei, atunci ar fi imposibil
ca legile sclaviei din Anglia și din coloniile sale să rămână definitive.
Așa e.
N-am nicio veste de la el de când am fost la Vauxhall, Dido.
Eram sigură că o să anunțe logodna, că vorbea serios de data asta.
Înseamnă că nu e un om de cuvânt.
O să te ajut să-ți găsești un bărbat bun și minunat.
Și...
o să-l rog pe tata să-ți dea o parte a moștenirii mele ca zestre.
Ai face asta?
Bette, orice pentru tine.
Dido,
mi-a trecut prin minte în ultimele zile
că James se cam codește din cauză că nu sunt avută.
- Mă tem că ai dreptate. - Atunci, îți mulțumesc.
Bette?
O să-l rog pe tata să-i scrie imediat lui lady Ashford.
Nu?
James Ashford nu e un om bun. Nu e potrivit.
Potrivit?
Fratele bărbatului cu care te vei căsători tu
nu e potrivit pentru mine?
Nu te dorește, Bette!
Sau, chiar dacă te dorește, o să regreți o astfel de greșeală.
Și-a-
Și-a pus mâinile pe mine, Bette, într-un mod grosolan, necioplit.
- De ce spui asta? - M-a bruscat.
Minți!
- De ce te-aș minți? - Nu știu.
Nu ți-ai dat seama până acum? Nu s-ar atinge de tine!
- Bette... - Ești sub nivelul lui!
Sunt sub nivelul lui?
Da.
- Da! Ești... - Cum?
- Spune-mi cum sunt, Bette! - Ești...
Ești un copil nelegitim!
Nu te-ai întrebat niciodată de ce nu ți se permite să mănânci cu oaspeții?
Mama și tatăl meu nu s-au căsătorit, așa e.
Dar tatăl meu m-a recunoscut drept copilul lui.
În schimb, tatăl tău refuză să-ți legitimeze statutul,
de aceea ești săracă.
De aceea nu eu sunt cea care e sub nivelul domnului James. Nu eu!
Ho!
- Papá! - Acest om are ambiția de a te avea.
Vei îndura rușinea și-ți vei risca poziția în societate alături de un om fără nume,
care-l va păta pe al tău și îți va strica reputația.
Sunt extrem de jignit de descrierea succintă a caracterului meu, fără să mă cunoașteți.
- Cu ce drept? - Am toate drepturile.
Nu până când nu încetați să judecați lumea în baza unei ierarhii
și începeți să-i vedeți pe oameni ca pe oameni.
Ființe omenești care gândesc și simt exact la fel ca voi.
E o doamnă în Belsize care vă așteaptă să vă căsătoriți.
Nu, e mătușa mea ambițioasă în Belsize
care, la fel ca domnia voastră, crede că bogăția și reputația
sunt pilonii fericirii
și disprețuiește dragostea de parcă ar fi creația diavolului!
- Vorbiți de dragoste... - Da! Da...
O iubesc!
O iubesc din străfundurile sufletului!
Du-te, John.
Nu meriți să fii tratat așa.
Căpitanul Sir John Lindsay nu s-ar fi purtat așa.
Nu s-ar fi purtat așa fiindcă nu e de față!
Îți distrugi șansele cu singurul bărbat care te-a băgat în seamă.
Asta vrei?
Parazit arogant!
Îi umple capul cu idealuri inutile. Vrea să facă lumea mai bună.
Iar campania lui copilăroasă accentuează și mai mult batjocura la adresa mea
din acele manifeste vrednice de dispreț.
Iar acum, ca un sfânt ce nu poate fi muștruluit...
Și tu ai spus ceva asemănător pe vremuri...
Că vrei să schimbi lumea.
Cu mult înainte de a intra la Cameră, desigur.
Sfidător, cu principii,
însetat după un loc consolidat în Establishment,
- dar prea radical pentru ei. - N-am încălcat niciodată regulile.
Ai devenit suficient de puternic să impui reguli noi.
Am simțit că mă iubeai deja
când ți-am dat mâna.
Fără îndoială, era un aranjament bun,
dar nu cred că m-aș fi căsătorit cu un gentleman
fără să percep acea scânteie în ochii lui.
Fără să știu, în sinea mea, că mi se oprește inima în loc
de câte ori mă privește.
Este posibil ca nici măcar tu
să nu te poți opune schimbării, dragul meu.
Uneori nu te poți opune fiindcă ești o parte a schimbării.
O iubești?
De parcă am fi făcut-o noi.
De aceea
nu vreau s-o văd înjosindu-se.
Nepoata marchizului de Winchester.
Domnul James Ashford se va căsători cu nepoata marchizului de Winchester.
Scrie aici.
Viitoarea ta soacră va fi în al nouălea cer, Dido.
Să nu îndrăznești să spui ceva!
Nu spun nimic.
De ce...
De ce fac mereu așa?
Cine, Bette?
Bărbații.
Pleacă și nu se mai întorc.
Te-am văzut cu domnul Davinier,
la grădină.
N-ai spus nimic.
Voiam să-mi spui tu.
Să ai încredere în mine.
Ar fi trebuit.
Știi...
Dacă aș putea alege,
aș alege omul pe care îl iubesc.
Sper să merite.
Nu am obiceiul de a cere explicații mai mult de două ori,
dar, în această ocazie, vă rog să mă iertați.
- Nu are rost să repetăm. - Atunci, să vedem dacă am înțeles corect.
Pupila voastră, o pupilă mulatră...
- Ajunge! - Nu e adevărat, doamnă?
A cărei obârșie nefericită am avut bunăvoința să o iertăm,
a hotărât că nu mai vrea să se căsătorească cu fiul meu,
un gentleman și un ofițer?
De ce,
domnișoară Lindsay?
Credeți că eu am o nevoie mai mică de a asigura bunăstarea și viitorul fiului meu?
- A rămas fără limbă? - Am limbă, doamnă.
Deși a domniei voastre explică clar de ce nu mă căsătoresc cu fiul dumneavoastră.
Obârșia mea vi se pare nefericită,
deși eu nu pot pretinde că am suferit nici pe departe
cât au suferit cei cu care mă asemăn.
Nefericirea mea ar fi să intru într-o familie
care m-ar accepta ca pe o rușine,
așa cum mi s-a cerut mie să port rușinea mamei mele.
Nelegiuirea ei a fost că s-a născut neagră,
iar eu sunt dovada vie a acestei nelegiuiri.
Având în vedere că nu-mi doresc s-o neg pe ea cum nu-mi doresc să mă neg pe mine,
o să mă scuzați dacă îmi doresc un soț
care nu va considera necesar și binevoitor
să îmi "ierte" obârșia.
Va fi expus la Kenwood.
Chiar așa?
De ce te miră?
Cum să nu mă mire?
- Ce citești? - Un scriitor pe nume Thomas Day.
E despre un sclav care s-a hotărât să se căsătorească cu o englezoaică.
O voce a oamenilor...
A oamenilor ca mama mea,
care nu sunt auziți.
Te regăsești în această carte?
Nu știu unde să mă mai regăsesc.
Ce vrei, Dido?
Ce anume cauți?
Am stabilit orice regulă convențională
în așa fel încât tu să știi exact unde ți-e locul,
și, totuși, se pare că nu-ți ajunge.
Și dacă n-ar fi existat o regulă?
Dacă n-ar fi existat regula care să-ți permită să mă accepți?
M-ai fi dus înapoi în mahala?
Ești curajos.
Când este vorba de chestiuni în care crezi, nu te interesează ce spune societatea.
Încalci toate regulile atunci când contează. Eu sunt dovada acestui lucru.
O dovedește și tabloul ăsta.
Uitați-vă la ei, gata să sară unul la beregata celuilalt.
Cum Dumnezeu au ajuns quakerii ăștia aici?
Sunteți un om curajos să negociați ultimele condiții în ajunul verdictului.
În sfârșit, veți vorbi. Dacă va fi distrusă Anglia, vom da vina pe domnia voastră.
Nu doar religia ne apără moralitatea.
Sigur că nu. Există responsabilitatea fiecăruia.
Și dacă nu există, legea nu are un cuvânt de spus?
Tribunalul și parlamentul nu au datoria să sprijine și să creeze legile
care ajută la progresul moralității noastre, nu la regres?
Dacă nu să ne apere de ceilalți, măcar să ne apere de noi înșine.
Legile care ne permit să înjosim natura umană nu sunt legi.
Sunt cadre juridice care încurajează crimele.
Nu mă interesează dacă tu, ca individ, ești lipsit de caracter sau de conștiință.
Dar o țară a cărei legi doar sancționează, dar nu controlează
barbarii care se află printre cetățenii săi, e o țară fără speranță.
De ce țineți așa de mult?
Domnul meu, v-am văzut notițele!
Dacă voiau să se aprovizioneze cu apă, ar fi putut s-o facă.
Le-a luat Dido.
Domnule! Dacă le dați câștig de cauză negustorilor,
dați o formă legală dreptului de asigurare a mărfurilor omenești.
Așa este.
Pornește!
Atunci să știți că, atunci când nu veți mai fi,
îi veți lăsa moștenire domnișoarei Lindsay
o lume în care ea ar putea valora mai mult moartă decât vie.
Domnișoara Lindsay nu e sclavă.
Prin grația Domnului!
- Nu e vorba de domnișoara Lindsay aici! - Ba da.
E vorba de noi toți.
E vorba despre tot. Despre tot ce este important.
Domnule Davinier,
lumea e un loc devastator.
Trebuie să învățați să vă ascundeți emoțiile
dacă doriți să evitați ca preocupările juridice
și afective să vă distrugă.
Bine ai venit, John!
Liniște în sală! Liniște!
Curtea de Apel a Băncii Regelui, cazul Gregson contra Gilbert.
Mă aflu azi, aici,
pentru a da verdictul în anumite chestiuni
care mi-au fost încredințate de Curtea de Primă Instanță,
în cazul navei Zong cu sclavi.
Ce drăguț din partea dumneavoastră că ați venit, domnule Vaughn.
De-abia așteptam să vă arăt crizantemele mătușii Mary.
Cu mare plăcere, domnișoară Murray.
Poți veni și tu, mamă.
Mătușă Mary?
Dacă marfa cu sclavi a fost aruncată peste bord ca o necesitate
pentru a salva echipajul și marinarii de la o moarte sigură,
când erau amenințați să piară din cauza lipsei apei,
în urma unei călători îndelungi.
- Nu, n-o mai fac. - Atunci, lasă-mă pe mine să țin hățurile.
Am să fiu cât se poate de clar.
Lipsa apei de pe o navă dă naștere unei situații foarte periculoase:
răzvrătirea sclavilor însetați și ostili
și sarcina imposibilă
de a împărți rezervele tot mai mici de apă cu cei rămași în viață.
Aceste condiții reprezintă o amenințare gravă a vieții marinarilor.
Iar, în aceste împrejurări,
legea noastră este transparentă și fără echivoc.
Aruncarea peste bord a mărfii cu sclavi este legală!
Și obligă asigurătorii să plătească pagubele.
Nu!
Liniște în sală!
Domnilor, liniște în sală!
Totuși,
nu acestea au fost împrejurările la bordul navei Zong.
Sclavii nu au fost aruncați în mare din lipsa proviziilor de apă.
Există dovezi care demonstrează că nava a trecut pe lângă opt porturi,
fără să se oprească pentru a reface proviziile de apă.
Am descoperit că sclavii
au fost aruncați peste bord și uciși deoarece proprietarii navei Zong
au ales o modalitate înghesuită de transportare a sclavilor.
Cunoșteau riscurile fiindcă acest mod de a transporta
sclavii duce la răspândirea bolilor printre aceștia.
Boli care făceau ca sclavii de pe Zong să fie imposibil de vândut.
Liniște în sală! Domnilor, liniște!
Nu este legal
să arunci în apă vieți omenești, de pe o navă,
pentru a beneficia de despăgubiri de la asigurători.
Indiferent dacă e vorba de viața cailor,
a ființelor omenești, a sclavilor sau a altora,
nu este legal
și nu este corect.
Este clar că s-a comis o fraudă
pretinzându-se o sumă de asigurare pentru niște sclavi care au fost înecați
doar pentru a obține un beneficiu financiar.
După părerea mea,
statutul de sclav
este atât de odios,
încât nu poate fi justificat în niciun fel.
Să se facă dreptate
de-ar fi să piară lumea.
Mă pronunț în favoarea asigurătorilor
și resping hotărârea primei instanței.
Toată lumea, în picioare!
Nu poți să dai vina pe domnul Davinier.
Am venit astăzi din proprie inițiativă.
Sunt convins, Dido.
Domnule, m-a inspirat decizia domniei voastre de azi.
Nu mai e cale de întoarcere.
Va judeca istoria dacă optimismul dumitale este justificat.
Sunteți un om dintr-o bucată.
Încerc să fiu.
Nu m-am răzgândit. Se va mărita cu un gentleman.
Și domnul Davinier nu e un gentleman?
- Ba cum să nu. - Simt afecțiune pentru el, tată.
De aceea trebuie să aibă o ocupație cum se cuvine.
Nu-mi doresc altceva decât să fiu soția lui.
Domnule Davinier, să veniți în biroul meu mâine dimineață.
Îmi puteți da o mână de ajutor în câteva chestiuni.
- Cum spuneți? - Și, dacă vi se pare o idee bună,
aș dori să vă ajut să intrați în colegiile de jurisconsulți.
Cred că este o idee foarte bună, domnul meu.
Să fie adevărat?
Desigur. Vede ce văd și eu. A vorbit clar...
Nu.
Nu, ci că simți asta pentru mine?
Că vrei să fii soția mea?
Căci nu-mi imaginez viața fără tine.
Te iubesc
pentru tot ceea ce ești
și cu tot
ceea ce sunt.
DIDO ȘI JOHN S-AU CĂSĂTORIT ȘI AU AVUT DOI COPII.
CAZUL ZONG A FOST UN PAS ÎNAINTE SPRE ABOLIREA SCLAVIEI.
ELIZABETH MURRAY S-A CĂSĂTORIT ȘI A AVUT TREI COPII.
TABLOUL LUI DIDO ȘI ELIZABETH A FOST EXPUS ÎN CASA KENWOOD PÂNĂ ÎN 1922.
ASTĂZI, TABLOUL SE AFLĂ LA PALATUL SCONE, ÎN SCOȚIA.
LOCUL DE NAȘTERE AL LORDULUI MANSFIELD.
ÎN MEMORIA SELINEI JONES ȘI A LUI KWAME NYAME ASANTE
Traducerea și adaptarea: Aurelia Costache
Revizuire: muLineZu